Wellesley, Massachusetts, 29. august, 2016
Det er på tide, at vi viser verden, at USA er tilbage.
Større, bedre og stærkere end nogensinde før.
VORES LIVS FERIE
Mor? Det er mig. Er du klar?
Jane er her snart. Jeg har bagt en kage til far.
Åh gud, er det her en joke?
- Will! - Hej, Lillian.
Godt, jeg fangede dig alene.
Hvis I får travlt med jeres mor på hospitalet, -
-så kan jeg se til jeres far.
De er her ikke. Jeg har prøvet at ringe, men mors mobil er slukket.
Nu du siger det, så hørte jeg en motor starte i morges.
- Meget tidligt. - Hvilken motor? Fars bil er her.
- Åh gud. - Det er ikke til at tro.
Jane! Mor og far er væk.
Og det lyder ufatteligt, men det er Ferie-Skuden også.
Drej til højre her.
Sådan. Godt.
Kunne du ikke have taget noget behageligt rejsetøj på?
Og du har vist taget for meget duftevand på.
Men du dufter nu godt.
Skat?
- Har du pruttet? - Hvabehar?
- Det har du. - Overhovedet ikke.
Sådan noget kan du da ikke sige.
Skat, skal vi have benzin på?
Vi skal have benzin på.
Lad os stoppe ved Stuckey's. Så kan vi få en nødderulle.
- Hvor? - Vores Stuckey's. Husk det nu.
Okay, chef. Som du vil.
- Som altid. - Ja, helt sikkert.
Er du sindssyg?
Er butikken lukket? Vi ville så gerne have en af jeres lækre nødderuller.
- Den åbner snart. Kun benzin nu. - Hørte du det?
Vi kørte sydpå hver sommer, og vi tog altid på Stuckey's.
Vores børn, Jane og Will, de ville bare have nødderuller.
Vi besøgte min familie i South Carolina.
Min mand, John, derimod er en rigtig nordstatsyankee.
Det var nu nogle skønne ture.
Jeg er bare den fødte turist. Jeg elsker at rejse.
Smoky Mountains, Six Flags, Williamsburg.
- Har du været der? - Vi er fra Syrien.
Er I det? Hvor spændende. I skulle tage derhen. Der er fantastisk.
- 91 dollar, tak. - Ja, selvfølgelig.
Min mand, John, derimod, han er meget mere sofistikeret på rejser.
Han synes, rejser skal udvide ens intellektuelle horisont.
Hvad end det så betyder. Jeg kan bare godt lide at snakke med folk.
Her. Værsgo.
- God tur. - Kør, skat. Rart at møde jer.
Vent. Vent!
Sikke en rar dame. Hun fandt en ude på lageret.
Den kan holde til...
Du godeste. April sidste år.
Jeg tror, det går. Vil du smage, skat?
- Jeg vil have en burger. - Det er ikke frokost.
Hej, jeg er jeres servitrice Chantal.
Hej, Chantal. Jeg hedder Ella, og det er John, og du må nøjes med os.
- Jeg vil have en burger. - Hvad med en MegaFråder?
Du får en burger, fritter, æbletærte og en LæksiHvirvel.
En LæksiHvirvel? Jeg aner ikke, hvad det er, men det lyder lovende.
- Jeg vil have en burger. - En MegaFråder til gnavpotten.
- Og fruen? - Et glas vand, tak.
Ikke noget at spise? - Jeg smager hans LæksiHvirvel.
Okay. Vil De have noget at drikke? Cola? Øl?
- Nej tak. - Jeg vil have en burger.
- En burger, tak. - Det var det, Chantal. Tak.
Det var så lidt.
Jeg strækker lige benene. Du bliver der.
Du rører dig ikke ud af flækken.
Jeg er helt klar over det, dr. Tomashevski.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige. Jeg håber bare, de ikke er langt væk.
Jeg er med. Okay.
Min bror er lige kommet. Vi ringer, hvis vi hører noget.
- Noget nyt? - Nå?
Jeg har tjekket supermarkederne.
Det var vist din geniale ide, at de skulle beholde det skrummel. Flot.
- Der må være en forklaring. - Ja, de stak af.
Fra hvem?
Hallo? Mor? Hvor fanden er I?
- Skat, vær sød at finde kammertonen. - Glem kammertonen.
Fald ned, eller jeg lægger på.
Du vidste, jeg ville hente dig. Hvorfor er I her ikke?
- Vi skal bare på en lille tur. - En lille tur? Hvorhen?
Det er noget, jeg skal gøre sammen med far.
Vi havde da bestemt os. Will skulle blive hos far, og jeg skulle...
Din far og jeg bestemte ikke noget. Det gjorde du, Will og kvaksalverne.
Det er kernen i Hemingways narrativ. James Joyce så skønheden i det.
Joyce hyldede ham.
Men ikke her. Ikke i USA.
Her hylder vi de bedste, og så slår vi dem ihjel.
Sig til far, at han skal komme hjem.
Lad mig holde den her ferie med din far.
- Så nu er det en ferie. - Far må ikke køre i sin tilstand.
Din far kan sagtens køre. Han klarer sig flot.
Vær i det mindste sød at holde mobilen tændt.
Vi skal nok klare os. Vi elsker jer.
- Hvor er de? - Jeg aner det ikke, Lillian.
At når vi dør, forgår det, vi er. Der er kun det her. Intet andet.
Det er så smukt lavet. Det er ren poesi.
Og det er prosa. Prosa, der er poesi.
- Ja, det kan jeg godt se. Klart. - Du må godt bare ignorere ham.
Nej, det er superspændende. Han er så rar.
Prosa, der er poesi, er Hemingways hemmelige våben.
Har du en anelse om, hvor svært det er at skrive?
- Klart. - John, lad den stakkels pige være.
Folk tror fejlagtigt, at hans enkle stil, hans ordknaphed, er banal.
- Vil De have dressing til? - Nej tak, Chantal.
Jeg ville bare spørge, om hun havde læst "Noget holder op".
- Skal jeg skære den ud for dig? - Nej tak. Husk dine piller.
Hvordan smager den?
Og nu dine.
Jeg skyller mine ned med den berømte LæksiHvirvel.
Hvordan kan du bare spise? Vi burde ringe til politiet-
- og få Andy til at spore deres kreditkort.
Forhåbentlig er mor ikke også blevet tosset. Måske er det en kort tur.
Autocamperen skal til mekaniker, Jane.
Hvad hvis nogen sagsøger far efter en ulykke?
Vi må regne ud, hvor de er på vej hen.
Og stadig spiser hun.
Alle kom til min kusines bryllup.
Vi sad ved det store bord ved vinduet med den gode udsigt.
Kan du huske, hvem der var med?
- Mig? - Ja, John.
Du, jeg og børnene var der. Kan du huske det?
Åh gud!
- Åh gud! - Det er okay.
John, det var fantastisk.
- Jeg kan stadig godt, ikke? - Jo.
Her. Se. Tag den der afkørsel.
Den gamle hovedvej 1. Den har vi taget tusind gange.
- Skal vi sydpå? - Det er planen.
Til din familie.
Hvilken familie? Mine forældre er døde.
- Er de døde alle sammen? - Gad vide, hvordan der er deroppe?
Om det er et lyksaligt sted med sang, dans og LæksiHvirvler?
Hvad tror du, John? Hvordan tror du, det er... bagefter?
Hej. Vi har booket på nettet. Navnet er Spencer.
Kom bare, min skat. Perfekt.
- Er du klar? - Ja.
Ja. Sådan.
Pas på.
Kom.
- Hej. - Halløjsa.
Bær den her.
Se lige der. En Winnebago Indian fra 75.
Mine forældre gav os den. Jeg kaldte den Ferie-Skuden.
I starten hadede min mand den. Han syntes, den var plebejisk.
Men han vænnede sig til den. Vi har haft mange gode ture i den spand.
Se, hvor smuk den er, skat. Har I kørt længe?
Vi er lige begyndt at køre til min fødeegn nær Charleston og Savannah.
- Der er så smukt dernede. - Ja.
Vi tog på ferie dernede, men denne gang skal vi helt til Florida Keys.
Endelig skal John se Hemingways hus i Key West.
- Har I været der? - Nej, det har vi ikke.
- Hemingway var general, ikke? - Nej da. Han var forfatter.
Begik han ikke selvmord?
Jo. Og jeg har aldrig forstået hvorfor.
John ved alt om ham. Han har altid gerne villet se det hus.
Jeg lovede ham det, men I ved, hvordan det er at rejse med børn.
Vi har set Melvilles hus. Det er tæt på, hvor vi bor.
Han skrev "Moby Dick". Det var meget interessant.
Faktisk var det en pine for min søn Will og mig.
Men min datter Jane elskede det. Det var vist derfor, hun blev professor.
Min mand er så stolt af hende.
Men min søn Will kæmper stadig med at finde fodfæste. Han ved ikke...
- Hvor er vi? Vi er ikke hjemme. - Nej, skat. Vi bor i Massachusetts.
- Vi er i Pennsylvania. - Hvad dælen laver vi i Pennsylvania?
Vi er på ferie, og vi har det herligt.
- Ikke mig. Jeg vil have en kop te. - Det er min mand, John.
- Beklager, men... - Det er sent.
- Ungerne skal i seng. - Måske en anden gang.
- Sig farvel, John. - Jeg vil have en kop te.
Jeg laver te, når jeg er klar til det. Jeg sidder godt her.
- Jeg vil have te nu. - Så skal du op at tisse i nat.
- Jeg vil have en kop te! - Vi er ikke de eneste her.
Du kan selv lave din te. Du er ikke invalid.
Det er lige det, jeg gør.
- Hej, skat. Vil du have en kop te? - Jeg giver op.
Drik det her.
Så er det i seng.
- Kommer du i seng? - Om lidt.
Farvel.
- Godmorgen, min elskede Johnny. - Hvordan går det, skat? Du godeste.
Det gik op for mig her til morgen, at jeg burde udskifte vandfilteret.
Det gik jeg så i gang med. Og så gjorde jeg det ikke.
Det var fuldstændig rent. Det er helt fantastisk.
Endnu en gang må jeg indrømme, -
- at det her gamle monstrum ikke er så skidt endda.
Selvfølgelig findes der langt bedre transportmidler, -
- men man sover altså fantastisk på den dumme seng der.
Hvad med dig, prinsesse? Var der en ært under madrasserne?
Nej.
Jeg bliver så glad, når du kommer tilbage til mig.
Jeg var bare lige derude, skat.
- Har du smerter? - Nej.
- Godt. Hvor er vi helt nøjagtigt? - Chester County nær Philadelphia.
Chester County. En af Penns tre county'er.
Jeg er så glad for at være på landevejen igen.
Lad mig lave dig en kop kaffe.
John? Hvad sker der?
Hvor er vi?
Det er så rart, når du glemmer at være glemsom.
Ærgerligt, at det varer så kort tid. Jeg kan bare ikke vænne mig til det.
- Hvad er det, du siger? - Ikke noget. Jeg laver kaffe.
Du må hellere få tøj på, skat.
- Kom så, din sløve padde. - Okay.
Skal vi ikke stoppe ved Old Chesapeake?
Børnene elskede det, og du havde ikke så meget imod det.
Hvad for noget?
Den historiske by i Virginia.
- Måske er Dan det ikke alligevel. - Hvad snakker du om?
- Han er ikke død, vel? - Hvem?
Dan.
Åh gud! Du mener Daniel Coleman.
Hvad foregår der inde i dit hoved?
- Du er ligesom Gretta. - Gretta?
"Ja, det var rigtigt, hvad aviserne skrev. Der var sne i hele Irland."
- "Det faldt over hele sletten." - Nå, den der bog af Melville.
- Joyce. Smukke James Joyce. - Det er godt, du kan huske noget.
Gretta Conroy. Du er ligesom hende.
- Du tænkte på ham hele dit liv. - Hvad i alverden snakker du om?
Vi tog til Charleston, -
- og så tog du til Savannah og sagde, at du skulle besøge din tante.
Ufatteligt. Hvis Daniel Coleman overhovedet er i live, -
- så har han boet i Daytona de sidste 30 år.
Daniel Coleman. Helt ærligt!
Hvor er mit gevær?
- Det tog vi ikke med. - Gjorde vi ikke?
- Nej, det gjorde vi bestemt ikke. - Det gør vi da altid.
To voksne, én dag. Det bliver 88 dollar.
- Det er vel nok dyrt. - 40,99 dollar per billet plus moms.
Da vi kom her med børnene, kostede det ti dollar.
- Var det i kolonitiden? - Meget morsomt!
- Røvhul. - Hav et godt besøg her.
Tak.
- Du kaldte ham et røvhul. - Nej, jeg sagde "Øv, et hul".
Lad os se biblioteket. Det elskede du dengang.
Mr. Spencer? Mr. Spencer?
Det er mig, Jennifer Ward, årgang 93.
- Hvordan går det? - Min mand er desværre...
Jenny Ward? Det er jo dig. Hvordan dælen går det?
Hvor er jeg glad for at se dig.
Hvordan gik det på Columbia? Du må være færdig der nu.
Ja. Tænk, at du kan huske mig.
Ja, tænk engang.
Der er sket meget siden da. Michael, Emily, det er mr. Spencer.
Den mest inspirerende underviser, jeg har haft.
- Goddag, mr. Spencer. - Hej, Emily. Hej, Michael.
- Hvad var det, din veninde hed? - Lauren Mitchell.
Nemlig. I to grinede altid sammen.
Ja, det gjorde vi. Undskyld, vi forstyrrer.
- Jeg er bare så glad for at se dig. - I lige måde, Jenny.
Hej, Michael. Hej, Emily.
- Hej, Jenny. - "I lige måde, Jenny".
Du kan ikke huske dine egne børns navne, -
- men du kan huske, at Jenny altid grinede.
Jeg er målløs. Hvad foregår der i hovedet på dig?
- Hun var meget dygtig. - Ja, det forklarer jo alt.
Hej, skat.
Vidste du, at Tennessee Williams også havde et hus i Key West?
Er han ikke en af de forfattere, du elsker?
Var vi ikke inde at se et af hans stykker?
Kan du høre mig? Jeg kunne nu bedre lide filmen med Marlon Brando.
- Hvor var han lækker. - Ella, hvor er børnene?
- De er derhjemme. - Derhjemme?
Har vi efterladt børnene alene derhjemme?
- Hvad har vi dog gjort? - John, de er voksne.
De er nærmest gamle. De klarer sig. De har deres egne liv.
- Mener du det? - Ja. Janie er gift med Phillip.
Hun underviser på college. De har en dreng og en pige.
- Mener du det? - Rosie og Stephen.
Rosie og Stephen.
De er små, ikke? Så nuttede.
Stephen er 19. Rose er 21.
Kan du ikke huske, at vi var der til hendes dimission?
Rosie holdt en flot tale, og Stephen spillede i orkestret?
Du var meget rørt.
Stephen spillede i orkestret...
...og Rosie holdt en flot tale.
Så kan du jo huske det.
Nej, det kan jeg ikke.
Det gør så ondt, når du ikke kan huske noget.
Jeg er så træt af at skulle huske alt for dig.
Tilgiv mig, Ella.
Nej, undskyld. Jeg skal ikke blive vred på dig.
- Min forbandede hukommelse. - Ja, jeg ved det godt.
Så så.
- Jeg har en overraskelse til dig. - Har du en overraskelse til mig?
Jeg vil gerne have, at vi gør noget sammen.
- Sammen. I aften. - I aften?
Det tror jeg ikke, jeg kan.
- Hvad? - Det her kan du godt.
- Okay. - Det lover jeg dig.
Hvad læser du nu? Nå, du læser Ernest Hemingway...
Jeg kan ikke læse noget, skat. Det er hans noveller...
Jeg kan ikke... Jeg begynder på en sætning, -
- og når jeg når hen til slutningen af den...
Så kan du ikke huske begyndelsen.
Jeg kan huske ting, jeg husker, men jeg kan ikke huske ting, jeg...
Hvem er det der? Ved du det?
- Jane. - Ja.
Hvor var hun sød.
- Hvor er vi? - Ella, se lige dig der.
Tænk, at jeg er gift med en, der er så smuk som dig.
Det er Chowan-floden.
Hvem er dem der så?
I Charleston. Dine nevøer og niecer.
Nej. Det er dine studerende. De holdt fødselsdag for dig.
- Se. - Nå ja.
Det var dit yndlingshold.
Og der er jeg.
- Hvem er det? - Det var i Nantucket.
Og det var den rare dreng, som Will mødte.
De klikkede med det samme.
Gode venner. Gad vide, hvad der blev af ham.
Skat. Skat.
Vågn op.
Op med dig. Bare et øjeblik.
Sådan. Det er sket igen.
Vent. Lad mig lige tørre dig først.
Du er helt våd.
Dumme underbukser. Jeg har købt seks par boksershorts til dig.
- Hvorfor går du ikke med dem? - Jeg kan ikke lide dem.
- Hvad er der godt ved underbukser? - Så er der styr på tingene.
Op med armene og ned igen. Hele vejen op. Træk vejret.
Ved du, hvad jeg elsker ved dig, John? Din tavshed er aldrig pinlig.
Jeg har aldrig tænkt: "Nu må jeg virkelig sige noget."
Så du ser ham stadig?
- Hvad snakker du om? - Du taler i telefon med ham.
- Du skriver breve til ham. - Hvem?
Dan. Du sagde, at han bor i Daytona nu.
Dan?
Ikke det igen.
Susan Sullivan fortalte os det til Maggie Tates begravelse.
- Du stod lige ved siden af mig. - Du spurgte til ham.
John, det var ti-femten år siden.
Alle disse løgne. Alle disse år.
"Hvor lille en rolle han, hendes mand, havde spillet i hendes liv."
- Kom tilbage, John. - Gretta Conroy!
Utroligt, ikke? Han tror, jeg stadig tænker på min første kæreste, -
- som slog op med mig for 50 år siden.
Og det gjorde Dan ret i, for det var aldrig gået.
Det var andre tider. Jeg var kun 19 år.
- Sikke en skandale. - Hvad skete der?
De sendte mig til Boston for at arbejde i min tantes butik, -
- og der mødte jeg John. Han kom ind i butikken.
En flot, ung underviser. Han købte et par læderhandsker hver uge.
Han sagde altid, at han havde tabt de andre.
Senere opdagede jeg, at han havde huset fuldt af dem.
- Han var den eneste ene. - Du tænkte aldrig på ham den anden?
Nej, han var ude af mit sind.
"Hvis du kan holde hovedet koldt, når alle andre taber deres ..."
- Hallo? - Hej, skat.
Mor, hvor er I? Sig det, så vi kan komme og hente jer.
Hør her, Will, vi så på lysbilleder i går, -
- og vi så billeder fra vores tur til Nantucket.
Kan du huske det? Der var så smukt.
Og du mødte ham den flinke dreng. Hvad hed han? Patrick.
I blev gode venner.
Vi overvejer at melde jer savnet.
Jeg tænkte på, om du er glad for dit nye arbejde?
Du var en fantastisk mægler. Du kunne sælge de grimmeste huse.
Ikke skifte emne.
Skændtes du med din forretningspartner Richard?
- Du skal i behandling. - I var så nært knyttet.
Jeg har altid tænkt på, om I var...
- Hvordan har far det? Er han der? - Kom nu, Will.
- Tal nu med mig. - Tager han sine piller?
- For satan da! - Mor? Du tager livet af mig!
John! Åh gud!
Årh, hvad? Bedstefar glemte konen.
- Vil I ikke nok hjælpe mig? - Hop op. Kom bare.
- På den der? - Ja, det er pærelet.
- Hvordan det? - Jeg hjælper dig.
Okay, kør.
- John! John! - Ella!
Hvad helvede laver du på en motorcykel?
De er da farlige!
Ufatteligt. Du kørte på motorcykel uden hjelm. Og hvem var ham der?
- Skrid ad helvede til. - Så ses vi der.
- Hvordan går det, skat? - Skrid ad helvede til!
- Hvad? - Du kørte fra mig.
- Nej da. - Du efterlod mig.
Jeg aner ikke, hvor du troede, du skulle hen.
Skulle jeg tage af sted uden dig?
Du må være blevet sindssyg.
- Lad mig gøre det. - Nej!
John! Det er farligt, det der.
Hænderne på rattet.
John, hold ind til siden.
- Skal du tisse? - Politiet er lige bag os.
Lad mig føre ordet, okay?
Jeg skal finde ud af, om vores dumme søn har sladret om os.
Du tier bare stille.
Nu kommer han.
- Kørekort og papirer, tak. - Ja. Værsgo.
Jeg hedder John Spencer.
- Jeg så dig slingre mellem banerne. - Ja, det var min skyld.
Jeg prøvede at åbne en flaske...
Jeg vil gerne have, at mr. Spencer svarer.
Jeg prøvede at hjælpe hende med at åbne dimsen der.
Dimsen?
Ja, dimsen.
Flasken.
Jeg tjekker kørekortet. Bliv her.
Er du sindssyg? Det skal du overhovedet ikke!
- Giv mig nøglerne! - Klap i. Nu kommer han tilbage.
Og vær høflig. Ingen bøvser eller prutter. Og kald ham ikke panser.
Hvad så, gamling? Prøvede du at stikke af?
Vil I være med i "Verdens langsomste biljagter"?
Den var god.
Hold jer i jeres egen bane, og overhold hastighedsgrænserne.
- Tak. - Bestemt. Tak og hav en god dag.
Giv mig nøglerne. Snotdumme politimand.
Verdens langsomste biljagt.
Hvem tror han, jeg er? O.J. Simpson?
Vores ture før i tiden var aldrig så fyldt med eventyr.
Det er vigtigt at rejse. Det udvider horisonten.
Det udvider sindet.
- Du godeste. - Hvem er det?
- Det er den yngste. Knægten. - Han hedder altså Will.
Ja. William.
- Er det dig? - Jeg var gravid med Will.
Hvem er kvinden ved siden af mig? Hvad hedder hun?
- Hun er vores nabo. - Nemlig!
- Det er vores nabo. - Lillian.
Meget flot.
- Fantastisk. - Må vi kigge med?
Naturligvis. Kom bare. Sæt jer bare ned.
Mange tak. Her, John. En øl. Fra drengene.
Mange tak. Så kører vi.
- Det er min datter. - Hun er smuk.
Det er Johns fødselsdagsfest.
John?
Det er hans studerende.
De er altid hos os. De kommer endda, efter de er blevet færdige.
Undskyld.
Hej. Hvor er Ella?
Jeg er her, John.
Nej, Ella Carson.
Hun er min kæreste. Hun er 22 år. Langt, lyst hår. Gudesmuk.
- Er det virkelig dig, Ella? - Selvfølgelig er det det!
- Hvem er du? - Jeg er mig. John.
Nej, du er ikke. Min John er en ung underviser.
Han er charmerende, virkelig flot. Veluddannet.
Ham vil jeg have tilbage.
Du stjal ham fra mig, og du skal give mig ham tilbage.
Åh, for den. Gid jeg kunne det.
Men den, der stjal ham fra dig, stjal ham også fra mig.
John?
Øjeblik.
Undskyld, du har vel ikke set min mand?
En høj, distingveret udseende herre med hvidt hår og briller.
Jo, der kom en, der så sådan ud, forbi for en halv time siden.
- Gjorde der? Hvor skulle han hen? - Det har jeg ingen anelse om.
Så har jeg brug for hjælp. Min mand lider af hukommelsestab, -
- og han kan vandre bort og komme til skade.
Jeg må ikke gå herfra. Hvad med autocamperen?
Jeg kan ikke styre den store tingest.
Jeg ville ikke bede dig om det, hvis det ikke var vigtigt.
Jeg ringer til min bror Terry.
Det er min skyld.
Er det ham der?
Den stakkels gamling? Min John ser distingveret ud.
Han har hvidt hår, briller og et velplejet skæg.
Klart. En akademiker fra Yankee-land. Lige min type.
Der er han. Det er ham! John!
John! Gudskelov.
John!
John. Åh, John!
Hvorfor græder du?
Fordi du ikke var der, og jeg kan ikke leve uden dig.
Ikke ét øjeblik!
Hør her.
Vi må ikke blive væk fra hinanden. Forstår du det?
Vi har ikke meget tid tilbage.
Så er det godt, du kom, for det her skal du ikke gå glip af.
Det er en helt ekstraordinær, helvedes god chokoladeis.
- Skulle det være en is? - Ja tak.
Nej, giv mig en whisky.
Det var så koldt, men det var smukt. Alt var dækket af is.
Det var skinnende og gennemsigtigt, som var hele verden dækket af glas.
Jeg måtte tage bittesmå skridt for ikke at glide.
Og jeg frøs meget, men du ville gerne fortsætte.
Du fortalte mig nemlig historien om "Ulvehunden".
Og du talte lavt for ikke at forstyrre den smukke stilhed.
Og vi kom hjem klokken tre om morgenen, -
-og mit hår var dækket af rimfrost.
- Og det var den nat, vi skabte Jane. - Jane.
Hvad var det?
Milepæl 21. Tak.
- Vejhjælpen er her om en halv time. - Jeg kan godt selv klare det.
Ja, men du skal ikke stå herude i solen. Kom nu. Vi er på ferie.
Har I brug for hjælp?
Nej, det er okay. Vejhjælpen er her snart.
- Hvornår kommer de, tror I? - Dem?
- En halv time, hvis vi er heldige. - Godt.
Tag det stille og roligt. Vi tager jeres ting, og så smutter vi.
Giv mig telefonen, dame.
Det er kraftedeme en lækker ring. Giv mig den.
- Ikke min vielsesring. - Dame.
- Hvor er pungen henne ad? - Man slutter ikke med forholdsord.
"Henne ad" er overflødigt, når man siger "hvor".
Du behøver ikke blive sur over ikke at kunne grammatik. Det kan læres.
- Gør nu bare, hvad de siger. - Klap i, dame, og giv mig din taske.
Den er i autocamperen. Skal jeg hente den?
Ja, kom så.
- Den er stor. Har du vundet i lotto? - Der er et billede af familien i.
Det vil jeg sætte pris på, I ikke tager.
- Der er kun otte dollar her. - Hun giver mig aldrig mere.
Holder hun også dine nosser?
Shit.
Smid våbnet, eller han kommer til skade.
Jeg skyder jer begge to. Vi er ikke bange, for vi har intet at tabe.
Så smid knivene, bøller.
- Er det Will? - Ja.
Han ringer altid på det forkerte tidspunkt. Smid den på jorden.
Husk at afsikre geværet, inden du skyder dem, skat.
Det har jeg gjort, skat. Læg ringene på pungen.
Og så skrider I. Jeg ringer ikke til politiet, hvis I skynder jer.
- Dine ringe er noget lort, gamle so! - Og din pung er fuld af lort.
I burde gå på aftenskole. I kan stadig nå at få noget ud af livet.
Knep dig selv, besse!
- Jeg troede, geværet var derhjemme. - Vi kunne jo få brug for det.
Kan du hente mig et glas Canadian i køleskabet?
Javel. En Canadian, kommer straks.
Beklager, jeg ikke kunne tale med Will. Vi havde kniven for struben.
Vi er bekymrede. Will er desperat. Jeg skal tale med ham nu.
Din bror er nervøst anlagt. Din far og jeg morer os kosteligt.
- Hvor er I, mor? - Der er så smukt lige her.
Du vil ikke sige det. Jeg er med.
- Hvordan har far det? - Perfekt. Vil du tale med ham?
Jane vil gerne tale med dig.
- Hvem er det? - Din datter. Tag den.
Hej, lille mus. Hvordan går det?
Det har du ikke kaldt mig, siden jeg var otte.
Du har været meget i mine tanker på det seneste.
Har du en anelse om, hvor stolt jeg er af dig?
Jeg er sikker på, at du er en stor succes på dit college.
Det er jo ikke for ingenting, at du er en Spencer.
- Ja, far. - Jeg elsker dig, lille mus.
Vi ses snart.
Jane. Jane.
- Jane. - Mor.
- Jeg elsker også dig, skat. - I lige måde, mor.
Sørg for at komme godt hjem, okay?
Okay, skat.
Kys ungerne fra mig, okay?
Og sig til din bror, at vi har talt sammen.
- Det skal jeg nok, mor. - Okay.
- Hej. - Okay.
Drik nu ikke hele flasken.
Tak. Et stort glas. Perfekt.
Lad dem være. De morer sig.
Lad mig præsentere den alvidende Jane.
Se hende forklare alt for stakkels Will, som ikke aner en skid.
Hvad snakker du om? Jeg siger bare, at vi ikke kan stoppe dem.
Hun må godt nægte behandling. Og vi ved også, hvor lidt den gavner.
Det er bedre end at flakke rundt i den gamle autocamper.
Men du ved vel bedst, for du talte med far.
Og I hænger sammen som ærtehalm, selv når han ikke kan huske dig.
Hvorfor tager du det her så personligt?
Fordi du bor to timer herfra, og du ringer en gang om ugen.
Og kommer til frokoster, jeg laver, i weekenderne.
Hvad ved du om at tilbringe lange eftermiddage med far, -
- hvor intet, han siger, giver mening?
Ved du, hvad mor siger, når hun får det skidt om natten?
Ved du, hvad hun siger? "Ring ikke til Jane. Hun har travlt."
Du har ævlet om, at jeg er deres yndling i årevis. Det er noget pis.
Måske, men jeg har ikke andet at ævle om.
De gør bare, hvad de altid har gjort. Holder sig til hinanden.
De elsker hinanden så højt, at de har glemt os. Os begge to.
- Will... - Lad være.
Ved du, hvad der skete? Hvornår var det nu? Sidste år.
Jeg kom ind i deres soveværelse, og du fatter ikke, hvad de lavede.
Hun lå på sengen, og han...
Han lå på knæ foran hende. Jeg kan ikke sige det.
Guffede han måtte? Mundfræsede han fugen?
- Mundfræsede... Jeg fik kvalme. - Hvorfor det?
Jeg håber, jeg har det sådan i deres alder. Men jeg tvivler på det.
I årevis har Phillip og jeg bare kysset kort, og så... "godnat".
Houston, vi har et problem.
Hold bare ind. Vi kan vente. Hemingway går ingen steder.
- Jeg vil gerne se det. - Se hvad? Du ved, hvad det er.
Jeg tager et kig.
Gå nu ikke for langt væk.
Det her er vores land!
- Tak. - Ingen muslimer! Ud med dem!
Ja!
- John. Kom nu med. - Men det her er sjovt.
Ja, men du skal komme med mig.
- Vi får en parkeringsbøde. - Vi ses senere.
Make America Great Again!
Du har altid stemt på Demokraterne. Du var frivillig for Walter Mondale.
Kan du ikke huske, hvor vred du var over, at jeg ville stemme på Reagan?
- Reagan? - Du kan ikke huske ham, vel?
- Jo. - Nej, det passer ikke.
Du har ingen anelse. Hvem er jeg?
Hvad hedder jeg?
Kom nu, John. Du kender mit navn. Hvad er det?
- Det begynder med "El..." - Lillian!
Kors!
Lillian er vores nabo. Jeg er din kone.
- El... El... - Ella! Åh gud!
Ella. Min elskede Ella. Det er mit dumme, tomme hoved.
Jeg er virkelig ked af det.
Det er dig under skægget.
Se, det er Jim.
Hvordan går det med Jim?
Åh, skat. Jim er altså gået bort.
- Er han det? - Kan du ikke huske det?
Vi besøgte ham på det der menneskelager?
Han kunne ikke genkende os.
Det er da frygteligt.
Stakkels Jim.
- Du må love mig noget. - Hvad?
Du elsker mig. Lov mig, -
-at når det bliver tid til-
- at installere mig på sådan et sted...
Og det bliver snarere før end senere. Det går ned ad bakke med mig.
Lov mig, at du giver mig geværet...
- Nej, lad være... - Hør her, skat.
Giv mig geværet, -
-læg min tommelfinger...
...på aftrækkeren.
Og forklar mig så, så jeg forstår det, -
- at det her er præcis, hvad jeg ønsker.
At jeg sagde, du skulle gøre det. Sig det.
Okay?
Og kys mig.
Kys mig to gange.
Og så går du.
Det er som muddertiden i Massachusetts.
Noget skidt, men nødvendigt.
Lad være med at gøre det i stuen, okay?
Åh, for dælen da.
Hvad laver du? Sæt det i igen.
- Jeg kan ikke finde stikket. - Hvad var det?
Hvad?
- Jeg hørte en lyd. Hvad var det? - Det er nok ikke en alligator.
- En alligator? - Lad os hente geværet.
Nej, lad os gå indenfor.
Satans!
- Ella! - Jeg har slået ryggen. John!
John! Du er nødt til at hjælpe mig op.
- Giv mig din skulder. - Skulder? Hvad mener du dog?
- Åh gud! - Væk. Du maser mig.
- Jeg slog vist min arm. - Og hvad så? Væk!
Væk! Væk!
- Er du okay? - Hvad laver vi på jorden?
Kan du ikke huske det? Jeg faldt, og så faldt du oven på mig.
Shit.
John, jeg kan ikke klare det.
Kom herover og hjælp mig.
John?
Utroligt.
John!
- John! - Er du blevet vanvittig?
Prøver du på at stene mig ihjel?
- Hvad laver du? - Du har tabt dine sko.
Tak.
Efter alt det, du har gjort for mig, så er det det mindste, jeg kan gøre.
Du er helt beskidt.
John, hvorfor skal vi køre nu?
Jeg kunne godt have sovet lidt længere.
- Åh gud! - Det er sandhedens time, Ella.
- Hvad i himlens navn sker der? - Før mig hen til ham. Nu.
- Hvem til? - Til hvem.
Til Dan. Til Daniel Coleman.
- Jeg vil se ham i øjnene. - For himlens skyld!
"Jeg vil ikke vente på en snevejrsnat, hvor du kan tilstå, -
- mens du ser ud ad vinduet på sneen, der falder tyst gennem universet."
- Jeg er så træt af det pjat der. - Han var der altid for dig, Dan.
- Jeg har altid været nummer to. - Hvor vover du at sigte på mig!
Før mig til ham.
Vil du se Dan? Fint.
- Fint. - Hvad laver du?
Jeg finder ud af, hvor Dan er, -
- selv hvis det er i graven, og så skal vi derhen.
- Skal vi virkelig det? - Sullivan...
Susan? Du gætter aldrig, hvem det er.
- Du kan ikke gå derind med et gevær. - Jeg gør, som jeg vil.
Ja ja! Så kommer der 100 strissere og skyder os.
Hvis det er det, du vil have, så fint.
- Kan jeg hjælpe? - Vi vil gerne se Daniel Coleman.
- Daniel Coleman? - Han skulle bo her.
- Står I på listen? - Vi er gamle venner på gennemrejse.
- Et øjeblik. - Det er meget venligt af dig.
John, hun sagde, vi skulle vente.
- Er det dig, Coleman? - Hvem?
Undskyld, vi er vist gået forkert. Undskyld forstyrrelsen.
- Daniel Coleman. Hvor bor han? - Hvem?
Endelig finder vi dig!
Jeg har altid gerne villet se dit ansigt, Dan Coleman.
- Bare rolig. Det er ikke ladt. - Er det ikke?
- Jeg hedder ikke Dan. - Hvor er Daniel Coleman?
Hej, Dan.
- Er det ham? - Det er mig.
- Mig? - Det er Ella. Ella Carson.
Jeg kender dig ikke. To fremmede, hvide mennesker, der braser ind.
Det er min mand, John Spencer.
- Rart at møde dig. - Jeg er ligeglad.
- John Spencer. - Det er lige meget, hvem han er. Ud.
- Bruger du boksershorts? - Hvad?
- Eller går du med underbukser? - Er det det, du vil vide?
Jeg vil vide, hvor din besættelse af boksershorts stammer fra.
Okay. Spørg løs.
Bruger du boksershorts?
Jeg går med ble, hvide fjols. Og kom så ud herfra.
- Ella hvem? - Du kan virkelig ikke huske mig.
Jeg vil ikke huske dig. Jeg kender dig ikke. Kom ud herfra.
- Skyd det svin, John! - Men det er ikke ladt.
- Åh gud, et gevær! - Han kan ikke huske min kone.
- Det er okay. Det er ikke ladt. - I skal ud herfra.
Han underviser i litteratur. Han er ikke farlig.
I er heldige, vi ikke tilkaldte politiet.
Tak. I har været meget forstående.
I har vist brug for lidt hvile. Ikke for noget.
Her er de forsikringsselskaber, vi arbejder med.
Vi ringer til jeres børn, så de kan se på stedet.
Mange tak. - Og næste gang, så kom uden gevær.
- Naturligvis. Tak. Farvel. - Vil I rejse alene? Her er rart.
- Vi klarer os. - Spørg selv Dan.
Hvorfor er du så trist?
Jeg er bare lidt træt.
Og så er jeg vred.
Mest på dig.
Men også på Dan.
- Dan? Hvem Dan? - For himlens skyld!
Jeg ved godt, hvem Dan er. Det var gas.
Dan er ham fyren, som ikke er i Savannah længere.
Han var sort. Jeg mener, han er sort.
Han var lidt mere karismatisk dengang.
Min Ella!
John, kan vi sove i en rigtig seng i nat?
Der er vagter derhenne.
Ud over jeres billet skal I sørge for at have billed-ID med.
Der mangler stadig et par stykker, så vi venter her i lobbyen.
- Hej. - Godaften. Hvad kan jeg hjælpe med?
Har I et billigt værelse? Det er kun for én nat.
- Et standardværelse med to senge? - Nej, vi må ikke være adskilt.
Jamen så... så er der Lawrenceville, en smuk suite med en dobbeltseng.
Så tager vi den.
Den koster normalt 500, men I kan få den for 320 dollar plus moms.
Du godeste. Jeg vil ikke købe suiten. Jeg skal bare sove der.
Jeg har aldrig brugt så mange penge på et hotelværelse før.
Guillermo viser jer op til suiten. Har I noget bagage?
Der er en minibar, lidt gaver, et stereoanlæg.
Og herinde er soveværelset.
Det er større end vores hus. Har vi råd til det?
Selvfølgelig har vi det, John.
- Mange tak. - Nej, det er okay. Tak.
Her er jeres nøgler. Nyd jeres ophold her.
Ella. Wow.
Du godeste.
- Jeg finder os en velfortjent drink. - Fremragende.
Se. Vent lidt.
Hurtigt!
Min elskede.
Vil du danse med mig, skat?
- Åh, skat! - Åh gud.
Undskyld. Jeg har ødelagt tæppet.
- Åh, skat. - Undskyld.
"Den gamle mand var tynd og udtæret...
...og havde dybe rynker i nakken."
"De brune pletter fra den godartede hudkræft, -
- solen giver, når den reflekteres i havet, sad på hans kind."
"Pletterne var overalt i hans ansigt, -
-og hans hænder bar dybe ar-
- fra håndteringen af tunge fisk på liner."
"Men ingen af arrene var nye."
"De var lige så gamle...
...som erosion i en ørken uden fisk."
Hej, skat.
- Har du sovet godt? - Som en sten.
Så godt har jeg ikke sovet længe.
Det var bedre.
Okay. Vi ses senere. Jeg er tilbage til sædvanlig tid.
Hvor skal du hen?
- Vi er ikke hjemme. - Nej, vi er ikke.
Hvor er vi? - Et utroligt skønt sted.
- Kan man få te her? - Ja, det er jeg sikker på.
Santiago er den perfekte Hemingway-figur, -
- fordi han opnår indre, åndelig succes, -
- hvilket for Hemingway er det, der definerer en ægte mand.
Han er slået, men ikke blevet udslettet.
I slutningen beskriver Hemingway den gamle mand...
...i en dyb søvn med den store fisks skelet på linen.
Og så skriver Hemingway...
Jeg har glemt det. Det var så smukt, -
-og jeg har glemt det.
"Den gamle mand drømte om løver." - Åh gud. Du kender den!
- Vidunderligt! - Hvor er teskeerne?
Jeg skrev speciale om "Den gamle mand og havet".
Jeg foretrak filmen med Spencer Tracy.
William Faulkner sagde engang:
"Hemingway var en af de modigste og en af de bedste."
Og ifølge mig: en af de reneste.
- Jeg er helt enig. - Teske?
Åh, undskyld.
Tænk engang. Hun skrev speciale om "Den gamle mand og havet".
Skat?
Nej, stop ikke. Lad os finde et sted at campere.
Jeg er så træt.
Hvis du er sulten, er der mad i køleskabet.
Har du det stadig skidt, Lillian?
Bare rolig.
Jeg forlader dig ikke.
- Lillian? - Jeg går hjem, når du har det godt.
Nå, men...
- Hvor er Ella? - Ella?
- Ella er derhjemme. - Derhjemme.
Det er hårdt at være gravid.
Hvad laver jeg?
Jeg burde være hjemme og hjælpe hende.
Jeg skal hjem nu.
John, vent.
Ved ...?
- Ved Ella noget om os? - Det ved du da, hun ikke gør.
Jeg kunne ikke bære det, hvis hun gjorde. Og heller ikke du.
Det ville knuse hendes hjerte.
Og knuse mit.
Vi må holde op med det her, Lillian.
Ja.
Ja, vi må holde op.
- Det har stået på i lang tid. - Alt for længe.
Hvor lang tid er for længe?
Kan du ikke huske det?
Lillian!
Der er gået næsten to år.
Nå.
Elsker du mig?
Hvad snakker du om? Du ved godt, at det ikke er på den måde.
Du sagde selv, at vi bare var venner.
Du er en skøn ven, Lillian. Den bedste ven.
Men jeg elsker Ella. Hun er mit livs kærlighed.
Hun betyder alt for mig, og nu skal vi snart have et barn.
Vi må holde op med det her, Lillian. Undskyld, men det skal stoppe nu.
Farvel, kære Lillian.
Farvel.
Kom herind, dit svin!
- Ella, hvad sker der? - Jeg slår dig ihjel! Svin!
- Ella, hvad sker der? - Nå, er jeg Ella nu?
- Nu er jeg Ella. - Hold op!
Hvad laver du? Du fredsens.
- Hvor er min telefon? - Ella? Ella, hvad sker der?
Ti stille, dit fjols. Vores rejse slutter her.
Hallo? Campingplads 37 her. Kan I sende en taxa med det samme?
En taxa?
Klap i. Bare klap i.
Hvad vil du, Will? Jeg vil ikke tale med dig.
Kom så. Ud! Ud!
- Kom så. - Har I ringet efter en taxa?
Kan du se andre kunder her?
Her er din natskjorte, dine sokker, dine skide underbukser.
- Hvad sker der? - Ind med dig.
Gider du hjælpe mig med at få min mand og hans taske ind i vognen?
- Bliv du bare der. - Hvorfor er du så vred på mig?
Jeg er ikke vred. Nej da. Jeg er lettet.
Jeg er overlykkelig.
Kør os til det nærmeste plejehjem. Jo værre, jo bedre.
- Det er ikke her, vi bor. - Nej.
Her opbevarer de gamle fjolser som dig.
- Hvorfor er du så sur? - Sæt dig ned.
Det er min mand, John. Giv ham et værelse, tak.
Vi kan ikke tage patienter ind uden at følge retningslinjerne.
Så gør det.
I kan møde op i morgen klokken 9.30 på indlæggelseskontoret.
Hvis herren opfylder kravene, kommer han på ventelisten.
- Det tager cirka ti måneder. - Det er jeres problem.
Her er alting. Hans ID-kort, hans penge, hans kørekort.
Og det her er meget vigtigt.
Et fotografi, som han klippede ud af et blad.
Han tror, det er os. Han tror, det er hans familie.
Han bærer rundt på det i sin pung. Det er det, I er oppe imod.
Jeg er træt, og I skal arbejde. Han er jeres nu.
Farvel, John.
Du kan ikke bare...
Hun må da vide, at du ikke kan blive her.
Nogle gange er hun som en såret bøffel. Så meget ved jeg da.
Kender du Hemingways "Francis Macombers korte, lykkelige liv"?
Hans kone skød ham i halsen med en Mannlicher 6.5.
- Skal vi ringe til politiet? - Jeg tror ikke, at de vil tage ham.
Se dig lige, på vej ind i mit hus med lårene på parade.
Løs på tråden.
Se lige det ansigt.
Se det ansigt. Din mær.
Du gør dig til for min mand. Det er min mand, din mær!
Så romantisk. I nyder eftermiddagen.
Hvad med mig? Jeg fik børn. Gravid. Jeg var gravid med Will dengang.
Jeg var gravid! Som om du var supermodel.
Er du min ven? Du er verdens værste ven.
Jane!
Du vidste det godt.
Jane.
Du vidste det godt, og du sagde ikke et ord.
- Er det dem? - Ja, det er min mor. Hallo?
Din far har holdt mig for nar, og du vidste det.
- Mor? Hvad sker der? Hvor er du? - Du sagde ikke et ord.
Du var altid på hans side. Professor-røv.
Hvad er der galt? Jeg er hos jer med Phillip og Will. Vi venter på jer.
- Lad os hente jer. - Jeg er alene. Jeg forlod din far.
Og jeg kommer hjem, eller måske tager jeg på stranden. Jeg ved det ikke.
Hvor er far?
Endelig er jeg af med det uhyre, som har ødelagt mit liv.
Jeg er ligeglad med Hemingway og Melville-
- og de pedantiske forelæsninger, I holdt. Jeg følte mig dum.
- Mor, du må... - Hele hans liv var en løgn.
- Hvorfor læser du løgnagtige bøger? - Mor, hvor er far?
Han lyver nok om sin senilitet. Han er en bedrager.
- Du har ikke efterladt ham, vel? - Tænk, du har en hævngerrig mor.
I har gjort mig til den, jeg er nu. Dig og ham. Skrid ad helvede til.
Hvor er min whisky?
Jane, skat.
Jeg ved ikke, hvad der gik af mig. Det må have været pillerne.
Nej, din far har det fint.
Det var gas. Jeg ville aldrig forlade ham.
Jane. Hør her, skat. Du må gøre mig en tjeneste.
- En tjeneste? - Kan du give Lillian en besked?
- Mor, Lillian er her. - Sig, hun er Jordens ledeste luder.
- Hvad sagde du? - Nej, den ledeste i universet.
Universets ledeste luder. Tak.
Hvor er min mand?
- Hvad sker der? - Ikke noget. Alt er i orden.
- Men hvor er de? - Jeg har ingen anelse.
Men mor virker meget energisk.
- Jeg skulle hilse, Lillian. - Åh, hvor sødt.
Hej, skat.
Nu forstår jeg det hele.
Du kan ikke huske det, men du kom hjem en aften, -
-og jeg vaskede gulv i køkkenet.
Jeg var svedig og stank, og jeg var syv måneder henne.
Er alting i orden? Skal jeg ringe til nogen?
Kan du ikke se, at jeg taler med min mand?
Så lagde du dig ned på gulvet for at hjælpe mig.
Og senere, da jeg gik i bad, kom du ned i karret til mig.
Og jeg vidste ikke noget, men jeg fornemmede...
...at du kom tilbage til mig der.
Og da jeg ikke vidste noget, så tilgav jeg dig.
Ham derovre er Bulls-fan.
Og det var Raymond Chandler også.
Hemingway kunne godt lide tyre, men det var i Spanien.
I må hellere gå. Det er mr. Davidsons sengetid.
Bare rolig. Min mand skal ikke være her i det her hul.
Kom, John. Vi går.
Mig en fornøjelse.
- Må jeg beholde det her? - Ja.
Tak.
Og nu skal jeg tilgive dig igen.
- 48 år senere! - Tak, Ella.
Jeg ved ikke, om jeg er en sæk, eller om du er en narrøv.
Alt er vel muligt.
- Hold ind, John. - Hvorfor?
- Jeg vil kigge lidt. - Jeg vil have en burger.
John, hold så ind nu. Jeg vil ud at se mig omkring.
Javel.
Se, hvor smukt her er, John.
Er vi der nu?
Næsten.
Er det her himlen?
Måske.
Tror du, man kan få en burger heroppe?
Hvad griner du ad?
- Hej. Skal I til Hemingways hus? - Ja.
Der er en god restaurant ved siden af. Den vil I elske.
- Nå? - Ja.
Og Hemingways hus. Det er nærmest blevet en festcentral.
Min fætter blev gift der for tre uger siden, og vi havde vores livs fest.
Jeg har nogle fantastiske billeder.
På mit kamera og min mobil. I må se dem, hvor I vil.
Vil I ikke se dem? De er virkelig fede.
...blev købt i 1934. Før det, da Hemingway og hans kone boede her...
Sådan så Ernest Hemingway ud, mens han boede her i Key West, Florida.
En mørklødet og meget karismatisk mand.
Kattene har et særligt træk. De har seks kløer.
Hvor utroligt.
Ella, det er et bryllup. Kom.
Jeg er så ked af det. Du har altid gerne villet se det her hus.
Og se det nu.
- Undskyld, hvor er toilettet? - Det ved jeg ikke. Måske udenfor?
Tak.
- Ring til alarmcentralen. - Er hendes mand eller familie her?
Nej, I må ikke tage...
Min mand, John... I må ikke tage mig med.
- Undskyld? - Ja?
Jeg leder efter...
- Leder efter ...? - Vil du ikke nok hjælpe mig?
Leder du efter toilettet? Det er ude bagved. Ved souvenirshoppen.
- Har du det okay? - Tak. Du har været meget hjælpsom.
Ja. Jeg leder efter min kone.
Undskyld?
- Min kone? - Du må spørge indenfor.
- Det bliver 35 dollar. - Det skal du ikke tænke på.
- Hallo, du skylder mig 35 dollar. - Gør jeg det?
For at finde årsagen til symptomerne lavede vi en fuld CT-scanning.
Vi regnede ikke med, at det ville være så alvorligt, som det er.
Den første tumor var i tyktarmen, ikke, mr. Spencer?
Ja, jeg hedder John Spencer.
Men kræften har spredt sig med blodet gennem lymfesystemet, -
- og den har angrebet næsten alle indre organer.
For at være ærlig, mr. Spencer, så er det et mirakel, hun stadig er i live.
Var I virkelig på tur i en autocamper?
Hvor er min kone?
John.
- Hvordan er du kommet herhen? - Jeg har noget med til dig.
Åh, min taske.
Hej, skat.
- Må vi være lidt alene? - Undskyld.
- Tag den her på. - Hvad?
- Lad os komme ud herfra. - Nej.
Nu de har fået fat i mig, får jeg ikke lov at gå.
- De stopper dig heller ikke. - De er dernede et sted.
Okay, jeg er klar.
Hvor kommer man ud henne?
- Udgangen? - Lige rundt om hjørnet.
Du er min helt.
John.
Du tisser. Vi er i en taxa.
- Det føltes også varmt. - Stop nu.
Det er den derovre.
Tak. Mange tak.
Åh gud.
Endelig hjemme.
Du skal skifte tøj, John. Her. Tag din natskjorte på.
Jeg mistede ethvert håb på hospitalet.
Jeg troede, jeg aldrig ville få Ferie-Skuden at se igen.
Jeg tror, vi begge to har brug for en god lur.
Her, skat. Her. Drik det her.
Drik det hele.
Kom her. Du har ikke engang vasket dig selv. Kom.
Sådan.
Hej, skat.
Flot, men læg du dig bare, soldat.
John, hvad laver du?
Lad os prøve det.
- Bare et øjeblik. - Det tror jeg ikke, jeg kan.
- Jeg er inde. - Ja.
Det er du. Helt inde.
Rør dig ikke.
- Har du ikke lyst til at komme? - Nej.
Bare det her.
John, jeg elsker dig så højt.
Du må ikke forlade mig igen. Okay?
- Okay. - Lover du det?
Det lover jeg.
"Kæreste Will og Jane, her er nummeret til vores advokat.
Jeg har ordnet det hele. Alt er arrangeret.
I skal ikke bekymre jer om noget, -
- selv om den sidste regning fra Visa nok bliver lidt uhyrlig.
Vi morede os lidt hen mod slutningen.
Jeg er så ked af at gøre det her mod jer.
Jeg ved, hvor ondt det må gøre, men snart vil I føle noget andet.
Så vil I føle jer lettede.
Lettede over, at I ikke skal se vores kroppe og sind sygne hen.
Lettelse over, at den byrde, vi efterhånden var, er væk.
Og det må I ikke føle skyld over. Det må I ikke.
Jeg elskede jeres far meget højt.
Jeg havde ikke så langt igen, og jeg kunne ikke forlade ham.
Vi var altid sammen.
Og jeg håber, at vi er sammen et sted nu. Hvem ved?
Det her var vores sidste, vidunderlige ferie.
Vi havde nogle skønne dage. Det var vores happy ending.
Kærlig hilsen mor."
Hvordan går det, lillebror? Er du ked af det?
VORES LIVS FERIE
Oversættelse: Jesper Buhl Scandinavian Text Service 2018